Lexa
Buduća legenda
- Poruka
- 30.368
Reko’, da malo osvežim Filozofiju jednom lepom temom...
Možda je i ovo pre za neku psihologiju.
Kažu da je instinkt ostatak životinjskog u nama... Da je instinkt ono što majku tera da zaštiti svoje dete, da je i sam seks instinkt, pa i jeste?
Instinkt, opet kažu, gubimo sa razvitkom civilizacije i veličanjem „čovečanstva“...
A ja bih da vas pitam – zar nije i čovečnost instinkt?
Bilo je dosta tema i veoma je rasprostranjena priča o slobodi, koja nikada nije potpuna dok smo pod uticajem društva. Nedavno bii neki film o tome kako samo istinski slobodan čovek može da ubije. Neki su dečaci hteli ubistvom dokazati da su slobodni...
I sad – da se čovek zapita – šta zapravo nije u redu u tom shvatanju? (Tema: Da li je sloboda isto što i anarhija?)
Zar nije istina da nas društvo od rođenja uči da je ubistvo loša stvar? Zar nije istina da nas i Crkva uči isto, uz dodatak da je samoubistvo jedini neoprostivi greh (jer nemaš vremena da ga okaješ, a kako?
, nebitno)?
Ubistvo, kao primer, ali ima toga koliko hoćete... Ali je ubistvo najlepši primer, zapravo, pozitivnog delovanja i društva i Crkve na pojedinca. Samoubistvo još bolji.
Međutim, ja verujem da bi i bez uticaja društva čovek, podsvesno, znao da čini zlo ubijajući. A kad kažem ubijajući, ne mislim samo na čoveka. Ta ista Crkva potpuno opravdava ubistvo životinje.
Uh, taman posla da želim da sad pričam o masovnom ubijanju životinja i ljudskom preterivanju u tome. Ali, razmislite...
Da stoji mačka ispred vas i da je slučajno udarite, recimo – biciklom, zar vam vaše stanje ne bi reklo da ste počinili jedno zlo?
Zadovoljavajući svoje potrebe, čovek je sveo osećaj užasa na minimum, kada je potrebno ubiti, hm, svinju, kravu... To rade ljudi koji su „na to navikli“, ali ne može i ne želi bilo ko. Naše telo, um, štagod, reaguje... Zatim;
Vidimo li babicu, onako pogurenu, kako blagosilja sve redom i moli za dinar, dobar deo nas je izbegava, možda ne uvek, ali povremeno... Izbegavamo je jer smo opterećeni svojim problemima, mrzi nas da izvučemo novčanik, verujemo da je baba lopov, stotinu razloga, TV, prijatelji, priče između nas, sve utiče da babicu pogledamo sa, pa, prezirom. Recimo. Ah, ali taj osećaj prezira prema sebi koji nas često spopadne, kada babu prođemo, zar nije on pokazatelj naše lažne slobode? Društvo je uticalo sasvim suprotno na nas, a mi se ipak osećamo loše...
Komšija traži pozajmicu, mi ga odbijamo, nije bitno da li je tu da nas prevari, ili je stvarno u nevolji... Bitno je da se posle odbijanja tri dana osećamo kao kreteni i izbegavamo tog čoveka.
Možda, kada bismo „slušali svoje srce“ (ma kako ovo zvučalo), možda bi to bilo dovoljno da budemo i slobodni i da izbegnemo anarhiju. Ali, da li je to moguće? Bez uticaja...
Sad, recite vi meni, da li je to instinkt? Da li imamo u svom biću, u genima, i deo koji nas uči zajedništvu, solidrnosti i saosećajnosti? Ili je instinkt samo tu za pojedinca?
Zašto bi naš instinkt, bez obzira na količinu inteligencije, bio toliko zanemarljiviji nego životinjski?
Možda je i ovo pre za neku psihologiju.
Kažu da je instinkt ostatak životinjskog u nama... Da je instinkt ono što majku tera da zaštiti svoje dete, da je i sam seks instinkt, pa i jeste?
Instinkt, opet kažu, gubimo sa razvitkom civilizacije i veličanjem „čovečanstva“...
A ja bih da vas pitam – zar nije i čovečnost instinkt?
Bilo je dosta tema i veoma je rasprostranjena priča o slobodi, koja nikada nije potpuna dok smo pod uticajem društva. Nedavno bii neki film o tome kako samo istinski slobodan čovek može da ubije. Neki su dečaci hteli ubistvom dokazati da su slobodni...
I sad – da se čovek zapita – šta zapravo nije u redu u tom shvatanju? (Tema: Da li je sloboda isto što i anarhija?)
Zar nije istina da nas društvo od rođenja uči da je ubistvo loša stvar? Zar nije istina da nas i Crkva uči isto, uz dodatak da je samoubistvo jedini neoprostivi greh (jer nemaš vremena da ga okaješ, a kako?
![Prevrtanje ocima :roll: :roll:](/styles/krstarica/xenforo/smilies/icon_rolleyes.gif)
Ubistvo, kao primer, ali ima toga koliko hoćete... Ali je ubistvo najlepši primer, zapravo, pozitivnog delovanja i društva i Crkve na pojedinca. Samoubistvo još bolji.
Međutim, ja verujem da bi i bez uticaja društva čovek, podsvesno, znao da čini zlo ubijajući. A kad kažem ubijajući, ne mislim samo na čoveka. Ta ista Crkva potpuno opravdava ubistvo životinje.
Uh, taman posla da želim da sad pričam o masovnom ubijanju životinja i ljudskom preterivanju u tome. Ali, razmislite...
Da stoji mačka ispred vas i da je slučajno udarite, recimo – biciklom, zar vam vaše stanje ne bi reklo da ste počinili jedno zlo?
Zadovoljavajući svoje potrebe, čovek je sveo osećaj užasa na minimum, kada je potrebno ubiti, hm, svinju, kravu... To rade ljudi koji su „na to navikli“, ali ne može i ne želi bilo ko. Naše telo, um, štagod, reaguje... Zatim;
Vidimo li babicu, onako pogurenu, kako blagosilja sve redom i moli za dinar, dobar deo nas je izbegava, možda ne uvek, ali povremeno... Izbegavamo je jer smo opterećeni svojim problemima, mrzi nas da izvučemo novčanik, verujemo da je baba lopov, stotinu razloga, TV, prijatelji, priče između nas, sve utiče da babicu pogledamo sa, pa, prezirom. Recimo. Ah, ali taj osećaj prezira prema sebi koji nas često spopadne, kada babu prođemo, zar nije on pokazatelj naše lažne slobode? Društvo je uticalo sasvim suprotno na nas, a mi se ipak osećamo loše...
Komšija traži pozajmicu, mi ga odbijamo, nije bitno da li je tu da nas prevari, ili je stvarno u nevolji... Bitno je da se posle odbijanja tri dana osećamo kao kreteni i izbegavamo tog čoveka.
Možda, kada bismo „slušali svoje srce“ (ma kako ovo zvučalo), možda bi to bilo dovoljno da budemo i slobodni i da izbegnemo anarhiju. Ali, da li je to moguće? Bez uticaja...
Sad, recite vi meni, da li je to instinkt? Da li imamo u svom biću, u genima, i deo koji nas uči zajedništvu, solidrnosti i saosećajnosti? Ili je instinkt samo tu za pojedinca?
Zašto bi naš instinkt, bez obzira na količinu inteligencije, bio toliko zanemarljiviji nego životinjski?